Странно е, но не обичам реалността. Тя е тъжна.
Реалността е скучна.
Но точно сега тя ми е нужна.
В пиковите моменти на фантазията, имам нужда от реалността.
Не мога да мисля за някой, когото не познавам.
Когато мастурбирам, трябва да има вероятност,
че еротичната фантазия може да стане истина.
Това ме възбужда. Мисълта, че мога реално да спя с това момиче.
Всички, на които съм оказал честа, са ми познати.
Няма актриси и модели, защото няма шанс да ги срещна.
Затова пък, намерих жена като Ванеса...
Самиа... Виржини... Лу, сестрата на Виржини.
Амел...
Мадам Анан, майката на Людовик. С Людовик бяхме заедно във втори курс.
Така че дълго оказвах честта на мадам Анан.
Когато фантазирах за нея, вкарвах в главата си състаряващ софтуер.
Леко я състарих, но си оставаше все така гореща.
Но преди година спрях да мисля за нея, защото ако продължа така,
другите могат да правят същото с моята майка.
Това ме преряза.
И да, когато гледам порно, свързвам момичето на екрана с някоя позната.
Така мога да реша, коя ще стане актриса в моя мастурбационен сценарий.
Гледам видеото, запомням физическите параметри на актрисата,
и слагам лицето на момиче от моя каталог на почетените.
Мислейки по този начин, все едно й връчвам моя Орден на почетния легион.
Да.
От дясно съм аз, разказвам на Бруно за моите увлечения.
После ще ви запозная. Първо да му разкажа за любовта си към мастурбацията.
Темата е доста деликатна.
Затова не го споменах веднага, за да не се връщам.
Може да останете с впечатление, че съм онанист.
Но не е така. Аз предпочитам да фантазирам живота си,
а не да го изживявам реално. Нека започнем.
Казвам се Себастиен, на 29, и ако трябва да се опиша с 2 думи, аз съм...
ПЕЙ СЪРЦЕ или СВОБОДЕН И СПЯЩ
превод: poperju SubsTeam bukvi.bg ® 2015
Bulgarian Translator Zone SubsTeam bukvi.bg ® 2015
Успехът никога не ме е интересувал. Нямам амбиции.
Нищоправенето е моята специалност.
Просто съществувам спокойно, за да ме оставят на мира.
Изкарваме 1/3 от живота си в сън. За моите 29, аз надвиших тази норма.
Моята страст е да се търкалям в леглото. Обожавам да се изтягам.
Единствената ми амбиция е, да се изтягам на спокойствие.
Най-важното нещо в живота ми е леглото.
Като се изтягам на него, съзерцавам любимия си пейзаж - тавана.
Това са креватите на живота ми. Този, на който съм се родил...
"Моето име е: Себастиен Морен."
Това е детското ми легло.
Това ми е любимото. Представях си, че съм на звезден кораб.
Това е моят любим таван.
Това е първото ми голямо легло.
Сабастиен, ставай, мина обяд.
Тук ми отрязаха апендицита. Лош спомен, но красив таван.
А, Мари... сестрата. Остава завинаги в каталога ми.
Всеки път фантазията започва с думите й:
Себастиен, ще ти избръсна пубиса, но не се вълнувай, няма да боли.
Себастиен, ставай. Вече е 12:30.
Това е леглото в Студентски град. Най-грозното,
но тук правих любов за пръв път.
Хайде, Себастиен, вече е 1 часа. Ставай веднага!
Вече реши ли, какви са ти плановете за бъдещето?
Никакви. - В смисъл?
Искам да се посветя на размисъл.
Ще взема академичен отпуск за година... две.
Време за размисъл? Няма време, трябва да започнеш живота си.
10 години в университета трябва да водят някъде!
Работата не ме привлича. Вместо да правя глупости,
ще остана тук и ще размишлявам. - И няма да правиш нищо с живота си?
Мразя тази фраза. Защо е важно какво правиш, а не - кой си?
И като не правиш нищо, значи си никой. - Не си ли стар за гневен тийнейджър?
Теорията ти е прекрасна, но на практика, за да живееш, трябва да работиш.
Не харесвам никаква работа. - Работата не е удоволствие,
иначе щеше да се казва почивка. Как ще живееш без работа?
Ами след като сте ми родители...
бихте могли да ми помогнете.
Да. Разбира се, че ще ти помогнем.
После мама каза, че е за мое добро и ще им благодаря някой ден.
Тези двете са в основата на проблема. - Да, но аз се радвам, че си тук.
В Бретан е хубаво, но нещата се случват в Париж.
Не искам нищо да се случва.
Отдавна ли се познавате? - 3 години. Учихме заедно за магистър.
Срещахте ли се? - Не.
Себастиен никога не ме е свалял, дори на шега. Никакви намеци.
Двойка ли сте? - Не.
С Бруно сме само съквартиранти, сексът усложнява нещата.
Но двойка съквартиранти могат да правят секс, нали?
Ако се обичат. - Разбира се. Любовта...
Това е моята стая. А там е моят работен кабинет.
Красота. И мирише хубаво.
А това е моята стая. Трябва да се проветри.
Доста. Трябва доста да се проветри.
Банята. Тоалетната.
Едно правило, не се ползват повече от 15 минути.
Ясно? - И банята също.
Но аз съм момиче, трябва ми повече време.
Тоалетната е като баня за момчетата, трябва повече време.
Не разбирам свещената връзка на момчетата с тоалетната.
Запознах се с Ана в университета в Рен. Всички бяха влюбени в нея,
а ние някак станахме приятели. После тя ми предложи да живея с нея в Париж.
Приятел на баща й беше осигурил квартирата. Беше скъпо,
но имах късмет да попадна на това прекрасно място в труден момент.
Ключовото място на съвместното съжителство. Хладилникът.
Всеки купува само за себе си.
Държите чипс в хладилника? - Обичам го студен.
И имаме обща касичка за почистващите препарати.
И последно правило... Забранено е да ходиш гол извън стаята си.
Интимното си остава интимно. - Забравих, не беше нарочно.
Много често забравяш.
Ще продължим ли? Почистващи препарати...
Представях живота си като "Пей сърце",
но бях принуден да слушам правила относно голотата и тоалетната.
Още по-лошо, чух думи като "обща касичка".
Гадни думи, като "правило" или "забранено",
вместо "Здравей" или "Една биричка?".
Един аперитив? - Една биричка?
Имам степен по модерна и класическа литература,
магистър по социология, философия и психология,
а също и дипломи по английски и китайски.
А история на изкуствата? - И това.
Леле. Ти си фен на ученето. - Обичам да уча.
Но не и да работиш? - Не.
И двамата ли работите? - Да. Стажанти сме.
Това си е истинска работа, скоро ще има звание майстор стажант.
Стажант е западната версия на китайското дете.
Не знаеше ли? Искам да стана спортен журналист.
Трудно е, затова се записах в бюрото по труда.
След 86 отказа, утре започвам. Казах ли ти?
Не. - Шофьор на катафалка.
Не е ли тежко да си в една кола с мъртвец?
Казах си, че е като таксиметров шофьор, но за мъртви клиенти. Не звучи така зле.
Но е тежко да се окажеш сред тези вопли и стенания, и сълзи...
Свикнал съм. Баща ми е евреин.
Помниш ли, че мечтаех за издателство?
Стажантка съм в едно издателство. - Яко.
Преиздаваме еротични романи и трилъри,
но все пак са книги. - Страхотно!
Но аз не искам да си търся работа.
Но сега трябва да плащаш наем. Трябва да изкарваш нещо.
Чакай, ти си минал 25 години. Социалните помощи ще те спасят.
Да...
Не обичам сини сливи.
Защо си ги купил тогава? - Бяха намалени.
Мезиш с кисело мляко? - Да, харесва ми.
Хайде, Сабастиен, за твоя нов живот!
Наздраве! - За теб!
Какво има? - Добре ли спиш?
Да, какво правиш тук?
Мислиш ли, че не разбрах играта ти? Нещастното изгонено дете,
което да разнежи Ана. Чуй това... Ана е моя, ясно?
Добре. Не ми пука за Ана.
Не е твой тип? - Красива е, но не съм й помислял.
Девствен ли си? Гей?
Но влюбването и ухажването на момиче е прекалено сложна и тежка работа.
Посред нощ е. Едва те познавам. Нелепо е.
Понякога спя на дивана в хола и си оставям члена навън,
за да разгорещя Ана. - Получава ли се?
Не, но съм сигурен, че ме е видяла и това ме възбужда.
Ясно.
Тренираш по нощите? - Изненадвам тялото си.
Уча го винаги да е в пълна готовност. - Ясно.
Убеден съм, че има двоен ефект.
Може ли да пусна телевизора? - Не, махай се.
Свикнал съм аз да спя тук.
Нали имаш стая? - Обичам да спя пред телевизора.
Може ли да ти викам Себ? - Да.
Когато бях малък, ми викаха "Другият". - Другият?
През 1983, когато съм се родил, Себастиен е било най-популярното име.
Съседчето, родено същата година, също се казваше Себастиен.
Себастиен Дориа. Бяхме заедно от детската до университета.
Беше много по-популярен от мен, адски гадно.
Елате, Себастиен повръща!
Себастиен Дориа? - Не, другият.
Не се ли дразнеше? - Не.
И както е казал Рамбо, "Аз съм другият."
А, поезия...
Поетите пишат глупости, а идиотите ги харесват.
"Аз съм другият"... Защо не "Майка ми е сандвич"?
Благодарение на него, аз правих любов за пръв път.
Момичето обърка стаята в тъмнината.
И не те е познала? - Чак след това.
Това е щуро...
Ходихте ли? - Не.
Но понякога идваше нощем и ми се качваше.
Мамка му...
Чукаше ли те? - Да, искаше някой да я...
Искам да бъда секс играчка. Още ли се виждате?
Не, сега е лесбийка.
Мамка му...
Това са сините сливи.
Хайде, отивай.
Какво е това?
Как я караш, човече? - Пиеш кафе в тоалетната?
Обожавам. Минутите сутрешно спокойствие.
Две в едно, ако разбираш. - Ясно...
Вече си станал? - Марсилезата ме събуди.
Франция те зове! Значи, трябва да си търсиш работа.
Мислех, че е от съседите. Лудост е такъв шум толкова рано!
Трябва да се оправям. - Аз също.
Излизаш ли? - Да, имам 45 минути път.
Приятен ден и умната! - Да.
И отиди в социалното подпомагане! - Да, да.
Това е много по-добре!
Брандо, липсваше ми!
Мамка му!
Колкото по-бързо уредя нещата, толкова по-спокоен ще бъда.
С минимални средства, но минималното е достатъчно за мен.
Възлагам надежди, но тук дори растенията предпочитаха да умрат.
Растенията имат нужда от светлина, Патрик, така ще умрат.
Невероятното е, че са изкуствени, Жанин. - Така ли?
Вероятно са мъртви изкуствени растения.
Харесваш изкуствени растения? - Не.
Но може някой да ги харесва. Бохемите, например.
Отвори си щорите. И за теб ще е добре.
Започваме светотерапия. Ще бъде много по-добре.
Извинете. - Какво има?
Дойдох да кандидатствам за социална помощ.
Не може ли първо да приключим разговора?
Тя е най-добрата от активните безделници.
Ще ви оставя.
Попълнихте ли формуляра? - Да.
Аз съм социален работник. Знаете ли, какво означава?
Не. - Социална помощ.
Идеята харесва ли ви? Не. - Ами...
Каква е тази фраза?
"Нямам нищо против работата, докато не се превърне в задължение."
Мислите ли, че така ще си намерите работа?
Това е шега. - Работата е сериозно нещо.
Не се ли подразбира, че имам мотивация, щом съм тук?
Тук не обичаме подразбирането. Обичаме да е просто и ясно.
Подразбирането предполага скриване на нещо неискрено.
Подразбирайки, може да пропуснеш живота. Да пропуснеш любовта.
Не казваш на жена си:"Обичам те", защото се подразбира.
И някой ден тя те напуска.
Ще се видим след месец. Препоръчвам ясни и прости документи,
които доказват, че си търсите работа.
Ясно.
Довиждане... мосю.
Вечерята е от мен. Какво ще вземем?
Ако искаш да спестиш, прави като мен. Купувай на намаление.
Всичко ли е намалено? - Не всичко, но доста неща.
Значи, няма избор. - Не, там е проблемът.
Взимаме, каквото има. Така е и с праха за пране и шампоана.
Сега се мия с шампоан за боядисана коса.
Кожата ми е раздразнена, имам пърхот, но мие.
Има 2 вида специални оферти.
Тези, които са маркирани, и тези, за които ти връщат парите.
Но трябва да се обосновеш, за да ти върнат парите.
Ясно? - Как така?
Пишеш писмо, където обясняваш, защо не ти харесва. Трябват идеи.
Диария, обриви, пишкаш кръв, чаткаш ли?
Има и още един трик. Всичко трябва да се маркира отделно.
2.89 евро.
Ето. - Благодаря.
1 евро и 29.
Правя го, за да съм по-дълго с вас.
И мислите, че ще излизам с някой, който купува на намаление?
Че това е мечтата на жената?
Днес се записах при социалните. - Браво!
Сигурно не си щастлив. - Но нали е добро начало?
Това ли е целта в живота ти? - Не.
Думата работа произлиза от латинското "torture", мъчение.
Това охлажда ентусиазма.
Едва ли мъртвият език е основа за щастлив живот.
Латинският е тъп. - Аз се задоволявам с малко.
Задоволяването е лошо.
Означава, че се примиряваш. Искай повече.
Не съм доволна, че бъхтя за шефа, но ще се издигна.
Искам добър живот с добра работа. Искам да бъда щастлива.
И аз, но не е свързано с работата. Никой не казва на смъртния одър:
"Аз съм щастлив, работих много, плащах данъци, вече съм спокоен."
Но и никой няма да каже: "Не направих нищо в живота, вече съм спокоен."
Епикур е казал:"Който не се радва на малкото, никога няма да е доволен."
Добре. Първо, когато се говори с цитати е тъпо.
Можеш повече. Второ, Епикур е тъпак.
Трето, тази философия може да бъде опасна.
Така говорят на бедните, за да ги държат в нищета.
Западният турист пристига в Африка и казва:
"Те нямат нищо, но са супер щастливи. Нека и ние живеем така."
Именно. - Не говоря за между класовата борба.
Но животът е борба, иначе щяхме да останем неразвити амеби.
Да, но амебата на моята амеба, е моя амеба. Значи всичко е наред.
Хайде да излезем. - Не, днес има мач.
Шампионската лига?
Обичаш ли мачове? - Обожавам ги.
Мамка му.
Много бързо свикнах с квартирата.
Мечтаех за душевен покой в град, където всички правеха нещо с бясна скорост.
Град, в който знаеха, какво искат. Да си обезпечат живота.
Бар "ЗЕН".
Тъпаци.
Не е твой ред да чистиш.
Но ми харесва. - Така ли?
Ти си супер съквартирант. - Да.
Приличаш на пате с този суетшърт.
Дневникът твой ли е? - Не, този е фалшивият.
Имаш истински и фалшив дневник? - Ела, ще ти обясня.
Този е за Бруно.
Пиша всякакви глупости и не го крия. Истинският е скрит добре.
Ти си същински Макиавели!
Когато живееш с тъп съквартирант, трябва да умееш да се пазиш.
Сигурна ли си, че ти рови в нещата? - Винаги съм знаела.
Започнах да водя фалшив дневник с неща, които мога да проверя.
Писах, че мечтая...
и съм лудо влюбена в мъж, който си бръсне краката.
И почти веднага, Бруно започна да си бръсне краката.
Затова водя два дневника. - Така ли?
А защо просто не си заключваш стаята? - Знам, че ще я отвори.
Когато става дума за жени и най-големият идиот може да стане Айнщайн.
Имаш право. Вече започвам да го разбирам по-добре.
А гиричките посред нощ, ти ли беше?
Не, с това ли се занимава? - Да, занимава се.
Имаш дарба. Защо не пишеш нещо истинско?
Просто се забавлявам.
Искаш ли да напишем нещо да се изгаврим? - Да, но какво?
Ще пиша, че който пие със сламка, е много секси.
Смешно е. - Да.
А в действителност, имат много тъп вид. "Много си готина, ще излезеш ли с мен?"
Никога не минава.
Ето ни и нас. Вече си вкъщи.
Какво ти е, Бруно? - Той е потресен.
Караше на гробището тялото на мъжа ми.
Когато стигнахме до гроба, той се разрида.
Спокойно, Бруно.
Вие ли го докарахте? - Не можеше да шофира.
Ела, Бруно, всичко ще бъде наред.
Мъжът ми е на по-добро място и не страда.
Той живя добър живот.
За какво ни е добър живот, като трябва да умрем?
Забранявам ви да говорите така, Бруно.
Вие сте млад, всичко добро предстои.
Сега сте с приятелите си, а аз ще се върна при моите.
Бъдете смел, Бруно.
Дръжте се.
Довиждане. - Ела, Бруно.
Ела...
Шефът ме уволни, защото създавам лоша атмосфера на погребението.
Щуро, нали?
Никога не съм се срещал със смъртта преди.
Това е нормална реакция.
Когато жербоато ми умря, бях потресена. Бях на 8.
Имала си жербоа? Това ми е мечта.
Да. - А какво е жербоа?
А това е едно симпатично животно, жербоа.
Бях я кръстила Жерби. Жерби жербоата.
Колко яко!
Чакайте, човек не може да се сравнява с жербоа.
Ти дори не си го познавал. Хранил ли си го от ръката си?
Седял ли ти е на рамото?
Караше ли му се, когато акаше на леглото ти?
Аз - не, но може би, жена му.
Какво правиш? - Ще отгледам авокадо.
Винаги може да има полза от него.
Може ли да ми даваш твоите писма с откази за работа?
Добре, но защо са ти?
Трябва да представя доказателства, че си търся работа.
Иначе няма помощи. Ще ми дадеш писмата си, а аз ще сменя имената.
Щом искаш... - Добре.
Ето, наслаждавай се. Цели 86.
Много е лесно да получиш откази. Кандидатствай и ще получиш веднага.
С моя късмет, ще ме наемат на работа. Тогава ще загазя.
Имаш лепенка, ножици, принтер и скенер.
Ти си на ред, фалшификаторе. - Чудесно, благодаря.
Какво ще правиш сега? - Ще ги пусна в районите на фирмите,
така е по-реалистично.
Те не гледат пликовете. - Никога не знаем.
Така се приближавам до истината, метод от актьорското майсторство.
Но се ядосвам, че трябва да ходя на улица "Малмезон". Какво име, "лош дом".
Защо са ти фирми извън Париж?
За да покажа, колко далеч съм стигнал в търсенето на работа.
Осъзнаваш ли, че с усилията, които полагаш,
за да избегнеш работата, щеше да владееш света.
Да.
"Метростанция".
Здрасти. - Здрасти.
Приличаш на лисица.
Така ли? - Да.
Искаш ли да дойдеш с мен на купон? - Ще остана тук, на кълбо като лисиче.
Като лисиче, дори не си голяма лисица. - Лисичето е по-игриво.
Тогава си поиграй с мен. - Не, ще остана тук.
Питай Бруно. - Не, благодаря.
Здрасти, хора. - Здрасти.
Какво?
Какво има? - Нищо.
Пиеш бира със сламка? - Така ми харесва.
По-практично и яко. Релаксира ме.
Да, съгласен съм.
Не е зле.
Аз ще тръгвам, всичко добро. - Приятна вечер, забавлявай се.
Какво ще правим?
Какво? - Ще играем ли?
Разбира се. - PlayStation?
Искате ли бонбонче? - Не, благодаря.
Патрик ни напусна. - Умря ли?
Не, получи внезапна депресия.
Излязъл с фалшивото мъртво растение и започнал да бие хората с него.
После припаднал. Никога не е обичал работата си.
Смяташе се за подценяван и не обичаше хората.
Не беше много симпатичен. Направо глупак.
Понякога му казвах, че е глупак, а той мислеше, че се шегувам.
Хуморът помага. - Съгласен съм.
Да се представя. Аз съм Ришар.
Обикновен човек. Висок съм 173 и тежа 70 килограма.
Среден ръст, средни килограми.
Моето IQ е средно,
като при повечето французи, но мисля, че тестът не е показателен.
Спя средно 7 часа и дори сънищата са ми обикновени.
Без гигантски паяци, говорещи за живота.
Сънищата са ми толкова конкретни, че после не съм сигурен дали са сънища.
Живея на 4-тия етаж в 8 етажна сграда.
Никой не ми е казвал, че съм красив или грозен.
Никога не дочетох Пруст, въпреки че твърдя обратното.
Прочетох "Малкия принц", но не ми хареса, много е тъпа,
въпреки че не смея да го призная. Имам плазмен телевизор,
42 инча, изплатен на три пъти без просрочване.
Колата ми е на лизинг, френска, да помагам на икономиката на страната.
Събирам боклука разделно и спирам водата, когато си мия зъбите.
Жена ми казва, че ми липсва фантазия.
И е права. Това съм аз, Ришар, вашият консултант.
Обичам хората и съм готов да им помагам.
А вие кой сте?
Аз съм Себастиен...
кандидатствам за социална помощ.
Донесох доказателства, че си търся работа.
Запазил съм всички пликове, имат пощенско клеймо.
Това е от улица "Малмезон", много е далеч.
Престъпник ли сте? - Моля?
Себастиен... вие престъпник ли сте?
Не, защо? - Искат доказателства за престъпления.
Аз нямам нужда от доказателства.
Аз ви разказах за себе си, сега искам да знам, кой сте вие.
Какво искате да правите, какво обичате... чакам отговор.
Нищо.
Не искам нищо да правя и нищо не обичам.
Тоест?
Обичам да скучая. Обичам да си губя времето.
Обичам да отлагам и моментите, когато времето спира.
Обичам да чакам и да се разхождам безцелно.
Обичам очакването на нещо.
Клемансо казва за любовта... - В любовта най-хубавият момент е,
когато се качваш по стълбата. - Това е валидно за всичко.
Моментът, когато мечтая за това, което ще правя,
е по-важен от самото правене.
Никога ли не сте искал да правите нещо? - До колкото помня, не, никога.
А вие? Винаги ли сте искал да правите това?
Не. Въпреки че - да.
Винаги съм искал да помагам на хората. Радвам се, че мога да го правя.
Когато бях дете, имах тъпа мечта. - Каква?
Исках да отворя къща за палачинки. Обожавам тези на мама.
Като се връщах от училище, усещах аромата и бях щастлив.
Палачинките са вкусни. - Но това не е сериозно.
На кой му пука? Ако ги обичате, правете ги.
Така е, но животът е сложен. - А не трябва.
За да не се прави нищо, са нужни пари.
Всеки човек трябва да има някакъв минимум средства.
Заплата за това, че е човек. Затова ми трябват помощите.
Ще ви помогна. Ще ви прикрия административно.
Ще се видим след 3 месеца, съгласно договора.
Или може и по-рано, ако искате да си поговорим.
Ще ми е много приятно. - Да.
Да, благодаря. - Добре.
Много благодаря.
Намерих спонсор за живота, който исках.
Приятен и спокоен.
Бях доволен, беше слънчево, момичетата миришеха хубаво.
За мен Париж винаги е бил градът, където жените миришат хубаво.
Тя мирише на цветя и портокал... Какъв ли е животът й?
Щастлива ли е? Влюбена ли е? Обичана ли е?
Дали си избира дрехите цяла вечност?
Хей, здравей!
Какво става? - Прибирам се.
Бях на интервю за помощи. А ти?
Радвам се, защото се запознах с нов писател.
Аз ще се заема с него. - Фантастично!
Най-после имам отговорности. Ще дойдеш ли да оставя колелото?
Добре.
Искаш ли да ти покажа нещо красиво? - Да.
Красиво е, нали? - Наистина е красиво.
Гледките от високо са хубави. - Да.
Чакай, сега ще се посмеем.
Направи гримаса.
Какво да правя? - Направи гримаса!
Често ли го правиш? - Да.
Харесва ми мисълта, че тези снимки ще са по всички краища на света.
Така ще оставя моята следа на земята.
Забележително. Малко егоцентрично, но забележително.
Не, не е егоцентрично, просто екзистенциално.
Мечтая за околосветско пътешествие, но още не е станало.
Така пътувам, без да се движа.
Яко, нали?
Да, много е яко.
Следващите 3 месеца минаха бързо и бяха много приятни.
Живеех така, както бях мечтал. Движех се, без да мърдам.
Чувството е невероятно приятно.
С Бруно станахме приятели.
Мамка му и пръчици. Как се справят японците?
Свикнали са.
Представяш ли си японски диригент да размахва нож и вилица?
Не обичам "Кинг Конг" на Питър Джаксън. Създава еротика между момиче и маймуна.
И аз мисля, че е тъпо.
И сцените на "Емпайър Стейт", където го стрелят...
Да, тъжно е. - Да, но някои са преживели и по-лошо.
Хората в сградата, които са се оказали на нивото на топките му.
Представи си гледката!
Четох я преди време и много ми хареса. Реших, че и на вас ще ви хареса.
"Книга без име"?
Ти ще станеш най-добрия адвокадо в офиса.
Сетих се! Кожен панталон.
Какво четеш? - Джек Лондон, почти свърших.
Така ли? - Трябва да я прочетеш.
Добре, ще ми я дадеш ли? - Как я карате, хора?
Какъв е този панталон? - Този ли? Кожен е.
Усещането е страхотно, като втора кожа.
Фен съм на Джим Морис.
Отива ти, защото изглеждаш... - Подчертават индивидуалността ти.
Именно.
Това е истинска кожа, хора. - Да, така е.
Добре, до скоро.
Довиждане. - До скоро.
Момчета. - Да?
Знаете ли, какво бих искала? - Не.
Да изкарам една типична вечер с вас. - Тоест?
Когато ме няма, стоите тук заедно. Искам да остана с вас.
Ще гледаш или ще участваш? - Ще участвам.
Страхотно. - Мислиш ли?
Да, няма проблем. - И няма да ви преча?
Не, ще се изкефиш, не преувеличавам, сама ще видиш.
И какво друго правите?
Разказваме си, как е минал денят. - Добре, давай.
Днес станах в 4, тоест 16 часа.
Ядох шоколадови хрупки, но млякото свърши.
А аз... - Нека довърши.
Аз свърших. - Ясно.
А аз през това време реших да изляза.
Но не излязох. Осъзнах, че нямам причина.
Често ми се случва. - И на теб ли?
Чакайте, нали не говорите само за това?
Кажете още нещо.
Обсъждаме филми... - Майната им.
Гледали ли сте... - Разкажете ми за вашите интимни неща.
Какво ще кажете за... няма ли нищо?
Може би, някакви мисли...
Може ли аз? - Давай.
Преди 2 дни, аз...
мастурбирах пред огледалото.
Не мога да кажа, какво ме възбуждаше,
това че мастурбирам
или защото се гледах.
И се зачудих, може би, съм такова... хомосексуален.
Има 2 варианта. Може би, даже 3.
Не, извинявайте, момчета. Поне опитах.
Беше забавно.
Приятна вечер. - И на теб.
Направил си невярно заключение.
Бруно, кажи ми, влюбен ли си в Ана?
Малко е грубо да й говориш, че мастурбираш пред огледалото.
Ти си луд, аз се разкрих. Знаеш ли, колко ми беше трудно.
Да, но тя... Както и да е.
Но ако искаш да се върнем на думите ти...
Това е много интересно.
Аз мисля, че си гей. - Или си его сексуален.
Странен музей.
За какво им е пазач, като животните са мъртви?
Рогата на носорога са много ценни. Вече е имало кражби.
И тук се появявам аз.
Луда работа. - Хайде. Време е за обиколка.
Приличам на ченге от холивудски филм. Но първо ще се изпикая.
Яко, големи нокти. Да, така е чудесно.
Супер. Не ги ли подстригваш?
Така или иначе, вече няма да растат.
Защо си по гащи? - Осъзнах, че не съм ходил
в музей по гащи. - Мечта ли ти е?
Не, но някой ден ще мога да кажа: "Ходил съм в музей по гащи."
Това е лудост.
Поне правя нещо, а ти си като този мечок, пълен със слама.
Ти си по гащи, дори той е шокиран.
Опитай, страховито е.
Назад.
Изглежда странно, защото си облечен.
Но ако се съблечеш, неудобството ще изчезне.
Изумен съм, как всеки път намираш логично обяснение.
Идваш ли и ще се прегръщаш с новия си приятел?
Обичам мечките.
Знаеш ли, че дресьорите говорят с животните на немски?
Нищо чудно, този език е като камшик.
Яко, нали? Приятно и свежо, даваш свобода и откриваш нови усещания.
Усещането е леко нелепо. И защо по гащи?
Не че искам, но защо по гащи, а не гол?
Защото така е наистина забавно.
Да си гол е тъпанарско. Нудистите ходят голи и са тъпанари.
Никой не го е правил по гащи. Аз съм гащист.
Ще създам лагери за гащисти.
Обожавам думата "гащи". Прекрасна е.
Прави изречението весело и напевно.
И на други езици звучи яко. Слип...
"Слип" звучи яко. - Харесва ми.
Да си правим "Слип парти".
Какво правите тук? - А вие?
Аз съм нощният пазач, а вие? - Ние сме крадци.
И просто така си го признавате? Какво ще крадете?
Няма какво да лъжем. Няма да даваме вид, че сме се загубили.
Ние сме крадци и сме тук да крадем. - Това не ме устройва, защото...
Предполага се, че трябва да ви спра. - А това не устройва нас.
Въоръжени ли сте?
Имаме тъпи предмети. - За да ви пребием.
Ясно.
Ако ви позволя, ще загубя работата си.
Ако не ни позволиш, ще загубиш зъбите си.
От друга страна, ние сме по гащи...
Ще ви пуснем.
Вървете си.
Господа...
Мамка му.
Не е честно да те уволнят така.
Гледали са видеозаписа.
Е, момчета...
Няма да лъжа, чух края на историята. Ходили сте по гащи в музея?
Шокирам се само като си го представя.
Забравете! Вече започвам да ви свиквам.
Себастиен, днес срещнах момчетата, Стефан, Алек, Делфи.
От университета.
Казах им да наминат утре. Ще си направим годишнина.
Какво ще кажеш? - Момчетата, тук?
Неудобно ли е? - Малко, ще се правят на велики.
Не е така. - "Не си се променил."
"С какво се занимаваш сега?"
Омъжена съм и имам 3 деца.
3 деца? - Да, тризнаци.
Раждането тежко ли беше? - Горе-долу.
Родих предизвикано, но мина добре.
А ти, Стефан? - Преподавам в университета.
А ти работиш ли, Другият? - На социални помощи съм.
Това не е работа. - Знам, но...
Разбирам, тежко е. Вечното търсене на работа, нали?
Не, просто не искам да работя.
Странно. Ти никога не спираше да записваш курс след курс.
Да, загуба на време.
Не съм съгласен. - Това е тъпо.
Ако нямаме работа, няма за какво да си говорим на купоните.
Не съм съгласна. Виж Александър. Той е програмист.
Ако говори за това на купоните, това е малко...
Искам да кажа... - Да.
С какво, по-точно, се занимаваш? - Аз съм консултант в компания,
която създава система за управляване на програмите.
Нарича се CMS. На английски е "Content Management System".
Помагаме на клиентите
да систематизират информацията си.
За да я опростят. - Да, права си, скучно е.
Ето.
Ще донеса храна. - Благодаря.
Днес мога да напредна в отношенията с Ана.
Ще бъда директен. Бях прекалено деликатен до сега.
Какво? - Относно думата "деликатен"...
Накратко, ако й кажеш, че искаш да се виждате,
а тя ти откаже, знаеш ли, че ще трябва да се изнесеш?
Ти си песимист. Може да каже:"Да, и аз те обичам."
Ще ти помогна, Ана.
Извинявай, Други, но ти живееш на гърба на обществото.
Не съм съгласен. - Ето ни и нас.
Заповядайте. - Благодаря.
Не посмях, реших, че може да си прав.
По-добре да залегна на дъното.
Някой ден сама ще ме поиска.
Извинявай, но ти не искаш да приемеш реалността.
Аз не искам нищо от никой, просто си седя в ъгъла.
Но искаш нещо от обществото. Искаш работещите хора
да спонсорират твоя безкраен празник. Това не е честно.
Хората като теб са паразити.
Не преувеличавай. - Казвам истината.
Как хора, като вас, се отнасят към слънцето?
Ядосвате ли се, че бедните хора също му се наслаждават?
Стига. Какво ще стане, ако всеки мисли така?
Нямаше да има храна, прогрес, пари...
Всеки щеше да е за себе си. - Чакайте, Себастиен ми е съквартирант.
Той не мами никого и не е паразит.
Той просто води... друг начин на живот.
Човек може да си помисли, че говориш за монголец.
Нищо подобно. Той не е монголец.
Себастиен, трябва да купим още пиене. - Добре.
И аз ще дойда. - Ти остани с гостите.
Но те са ваши приятели. - Тогава ги опознай.
Ситуацията се нажежи.
Дори авокадото ти искаше да те защити в боя!
Представи си само, Делфи има 3 деца.
Ти искаш ли деца? - Защо? Да не искаш да ми направиш?
Погледни си физиономията.
Да, искам деца. Не сега, но - да, искам.
Но не съм от тези, които смятат, че като не си родила, си непълноценна.
Това е тъжно твърдение. Ти искаш ли деца?
Така си мисля. - Наистина ли?
Бях сигурна, че ще загубиш съзнание от такъв въпрос.
Да, днес тази концепция е твърде отдалечена,
но никога не съм я изключвал.
Защо се изсмя на предизвиканото раждане на Делфи?
Този израз винаги ме разсмива. - Защо?
Представям си жена на операционната маса с разтворени крака и изтощена.
Идва гинекологът, заставя срещу половия орган,
и започва да предизвиква детето: "Пикльо, ще излизаш ли?
Ти мъж ли си или какво?
Майка ти от часове стои разчекната, болницата е на нокти."
Майката се блещи:"Докторе, какво става?" "Предизвиквам го да излезе, мадам."
И продължава: "Дрисльо, ще излизаш ли,
или ще се изтягаш в корема като мамино синче?"
"Спрете, докторе!"
"Спокойно, той е специалист в предизвиканото раждане."
За съжаление, не става така. - Да, тъпо е.
Жалко, че в реалността липсва въображение.
Дали е умрял? - Не знам.
Не, спи.
Не ти ли трябват повече от на него?
Защо се усмихваш?
Просто така.
Дядо Коледа? - Не, аз съм, идиот.
Моята нова работа.
Мамка му, вече е Коледа. - Да.
Ще си ходиш ли у вас? - Няма начин.
Ще ми досаждат за работата, отговорностите и живота.
Излъгах ги и им казах, че работя. - Ти си гад. Отиди при тях.
Тук ще останеш сам. Ние заминаваме. - Ще си лежа спокойно, като лисиче.
Добре, аз тръгвам. - И аз идвам, ще си купя бисквити.
Разбираш ли, че активността ти за деня, е покупката на бисквити?
Не е това, а яденето и разходката в парка.
Няма с какво да се гордееш. Погледни ме.
Правя се на Дядо Коледа за стотинки. Боря се да оцелея, а ти се гавриш с мен.
Сърдиш ли ми се? - По-зле.
Завиждам и се ядосвам. - Не трябва.
Ти си прав да се бориш, защото вярваш в това.
Как изглеждам? - Добре.
Не изглеждам достоверно. - Напротив.
Сам не си вярвам.
Имаш ли си гадже, Ана? - Не, защо питаш?
Просто така. Никога не съм те виждал с мъж и никога не говориш за това.
Не, нямам никой.
Знаеш ли, Ана... Понякога любовта е по-близо, отколкото мислиш.
Може да е пред очите ни, а ние да не я виждаме.
Вероятно.
Как е в работата? - До гуша ми дойдоха.
Всички се мислят за велики, а пишат тъпи книги. Не е леко.
Тогава напусни.
Мислиш, че е толкова лесно? Просто така, напусни?
Ами... - Не.
Съгласен съм с теб. - Винаги си съгласен.
Не е вярно. Ето, сега не съм съгласен.
А ти... Защо не пишеш?
Имаш талант, студентските ти работи бяха чудесни.
Използвай си времето да пишеш и аз ще те редактирам.
Няма какво да кажа... - Ама че глупак. Каква загуба!
Сериозно, как изглежда един твой ден?
Лежа, чета, гледам филми, безделнича...
Доста често танцувам. - Танцуваш?
Започвам с краката.
Постепенно се издига и се включва цялото тяло.
Елате насам.
Правете като мен.
Внимание, завъртаме се!
И ето така!
И като роботи!
Внимание! Туист!
Ела насам, човече!
Много е яко!
Какво й стана? - Не издържа на сексуалното напрежение,
което излъчвам. - Така ли?
Това, което правите, е лошо.
Моля? - Това, което правите, е лошо.
Не разбирам. - Да, правете се на невинен.
Наистина не разбирам. Какво съм направил?
Четири пъти минавам от сутринта, а вие дори не мръднахте. И вчера бяхте тук.
Какво става? - Господинът се държи неприлично.
Какво правя? - Да, какво?
Нищо. - Именно.
Има разлика между да не правиш нищо и нищо да не си направил.
Това ли е всичко? - Да.
Той ни се подиграва. Ние ходим на работа, водим децата, пазаруваме,
а той само си седи тук! Ти ни притесняваш.
Ти ни пречиш да бъдем щастливи. Не е ли така?
Точно за това говорехме с брат ми.
Мосю, трябва да правите нещо, като всички нас.
Или ако не искате да правите нещо, вземете си куче, отидете до магазина,
или пийнете бира, или просете пари. Така ще привличате по-малко внимание.
Аз не искам да прося. - Тогава ще ви глобя.
За какво? - За нарушаване на реда.
Знаете, че свободата ви свършва там,
където... свършва и за другите.
Мисля, че е ясно. И така...
Какво? - Не се правете, че мислите. Излишно е.
Глобата е 35 евро. Името ви?
Красиво е. - Да, красиво е. И отвратително.
Трябва да си намеря работа, Ришар. - Така ли?
Добре, въпреки че съм учуден. Но е добре.
Така ли мислите? - Мисля, че животът ви еволюира.
Еволюцията винаги е добре. - Нали ми помагахте в обратното?
Защото така искахте. Нямам намерение да ви насилвам.
Да видим, какво мога да направя.
А иначе как сте?
Това си е достатъчно сътресение. А вие как сте?
Мисля, че се чувствам по-добре.
Взех котка, кръстих я Фидо, и куче, нарекох го Феликс.
С малко фантазия...
Занимавам се със себе си. Това ми харесва.
Слушам песните, които ми препоръчахте.
Миналата седмица се прибрах и танцувах като луд на силна музика. Съвсем сам.
Следващият път танцувайте по гащи, много по-добре е.
Добре.
Знаете ли, Себастиен...
Имах голяма нещастна любов и си заслужаваше.
Да бъдеш нещастен? - Не, щастието преди това.
Да бъдеш влюбен, да се чувстваш жив.
Не искате ли да опознаете чувството? - Не.
Аз съм Марк и съм твой шеф. Аз ще ти говоря на "ти", а ти на мен на "вие".
Ти си стажант, никога не го забравяй. Знаеш ли защо?
Защото така ще растеш.
Ако знаеш от къде идваш, ще знаеш къде отиваш.
След 6 до 9 месеца стаж,
ако показателите ти са добри, разбира се, ще можеш
да получиш работа в предприятието. Знаеш ли, какво означава предприятие?
Да. - Сигурен ли си?
Това е фирмата, където ще карам стаж. - Ето, не знаеш.
Предприятието е философия. В предприятието предприемат,
и тук са ми нужни предприемчиви хора. Но мразя подмазвачите.
Трябва да уцелиш перфектния баланс между предприемчивостта и стабилността.
Ясно ли е? - Ясно.
Много добре. Харесвам такова отношение.
Не се усмихвай.
Здрасти, Жан Люк, как си? - Добре.
Този глупак е уволнен, но още не знае. Няма да получи нито цент.
Искаш ли кафе? - Не.
Добре... Тук ще прекарваш дните си.
Няма прозорци, но и не са ти нужни. Трябва да следиш цифровите потоци.
Да няма проблеми в предаването на данните.
И ще ти се плаща, лошо, наистина, за това, че гледаш телевизия.
Трябва да архивираш всички новини на М6 за 2006 година.
Смешно е, има рима.
Ти ще подпишеш договор за архивирането, а Жан Люк няма. Защото е уволнен.
Искаш ли да седнеш? Давай.
Жан Люк!
Ако кажа - свобода, какви асоциации имаш?
Аз работех.
Плащаха ми за стари новини.
Зидан, липсваш ми. Плащат ми да съзерцавам.
Беше лесно и смешно.
Това е яко.
И тогава, по-точно на 12-тия ден от стажа ми...
Чарлз Буковски "Любовта е бясно куче"
Младежите трябва да излязат на улиците. Бъдещето е днес.
През 68-ма родителите ни се бориха за мечтите си,
но ние сега нямаме воля за това. Борим се за работа, за пенсии.
Не подценявам, както правят другите, наследството на 68-ма,
но за съжаление, прерогативите са се променили.
Не е каприз, а реалност.
Предпочитам красивия живот пред красивите мечти.
За пръв път в живота си се влюбих.
В една изключителна жена на Фрация.
Тайно копирах интервюто й.
За пръв път ме възбуди жена, която не е в каталога на фантазиите ми.
Себастиен, как вървят нещата?
Какво става? Мастурбираш на панда?
Животното е защитен вид!
Ти си психопат.
Да мастурбираш на работа е прекалено.
Влюбих се. - В момиче от 2006!
Отново избягваш реалността. - Значи реалността ти харесва?
Гледай как те третира.
Ерген си, с шибана работа, пиеш кафе в тоалетната.
Обичам да си пия кафето там.
Не реалността трябва да прави нещо за теб,
а ти, за да я направиш хубава. - Мразя да ми се правиш на умен.
Вече почти час ги разхождам. Не мога повече.
Толкова са тежки!
И са толкова досадни.
Опита ли да намериш момичето? - Не.
Ти си нищожество. Не искаш ли нещо истинско?
Не искаш ли да чукаш? - Май не.
Аз не мога повече. Не съм чукал година и половина.
Омръзна ми да мастурбирам, омръзна ми безразличието на Ана,
омръзнаха ми тези идиотски работи за дребни монети.
А сега, към хълма Монмартр.
Мамка му, това ще бъде тежко.
Хайде, минавай на тъмната страна. Ела да не правим нищо заедно.
Монмартър ли?
Монмартър е на ляво. Натам.
Гледайте да не го изпуснете.
Това ще бъде страхотевично.
Не е зле, аз съм тук.
Леле... Браво момчета, че го правите!
Отдавна се каним.
Сънувам, Бруно. За пръв път вършиш къщна работа, без да те заплашвам.
Отивам на концерт. Приятна вечер.
Приятна вечер!
Готов ли си?
Хайде, давай!
Това беше добро!
Не е зле.
Добре, аз излизам.
Сигурно имате луди планове за вечерта? - Да, вино, чипс и фъстъци.
Светата троица. Магическото трио. - Леле.
Можеш да накараш жената да мечтае.
Добре.
Май не е в добро настроение.
Сигурно е в цикъл.
Имаш наистина модерен възглед за жените.
Няма да ти помогне. Програмиран си да губиш.
Аз идвам от бъдещето, за да унищожавам хора от настоящето.
Дай ми медицинския си картон и ще ти предпиша лекарство,
за да можеш да преглътнеш провала. Много си монотонен.
Аз винаги печеля, а ти винаги губиш.
Приличаме на възрастна двойка. Вече не ме изненадваш.
Ето, напрежението расте...
Ще ти оставя бакшиш.
Момчета... запознайте се с Марко.
Как сте? - Здравей.
Какво правите? - Играем на FIFA.
Яко. - Който загуби,
изяжда плесенясалия чипс.
Да отидем ли в твоята стая? - Да.
По коридора, последната в дясно. - Ще те чакам.
Приятна вечер.
Ето, това е Марко.
Запознах се с него на един концерт, пее в група.
Това е яко.
Отдавна ли излизате? - От 2 месеца.
Разбираме се добре. Понякога е като луд, но ми харесва.
Не скучаем. - Добре.
Отивам да спя. - Да, добре.
До скоро. - Лека нощ.
Знаеше ли, че има гадже?
Изглеждам ли като човек, който знае? - Всъщност, не.
Лека нощ. Отивам да спя. - В твоята стая?
Къде другаде мога да спя? - На дивана, както винаги.
Не, Другия, не и тази нощ.
Вечерта на промените...
Ти знаеше, че тя не те иска. - Не е това.
Не ми пука, че има гадже и не ме иска. - Тогава какво?
Тя продължи напред. Видях го, като се върна снощи.
Има работа, приятел, жилище... Тя се движи. А ние какво? Пързаляме се.
Единственото движение за толкова месеци. Днес е финалът на Лигата.
Чудесно, ще го гледаме.
Не, не е чудесно. Вече сме месец май.
4 месеца седя без работа. 4 месеца живея в този хол.
Като авокадото ти, но и то расте, а ние - не.
А след месец ставам на 25. - Супер, запиши се за помощи.
Не съм искал такъв живот. Ти, може би, но не и аз.
Искам любима работа, жена, жилище... - Но ние имаме супер жилище!
Ние сме само съквартиранти, искам собствен живот.
Ще се махна при първа възможност и ти направи същото.
Искаш да ме завлечеш на дъното с теб.
Я се виж! Ти не правиш нищо, дори косата ти не расте.
Не си бил на фризьор от 8 месеца. - Косата ми е стигнала максимума си.
Няма нужда да ходя на фризьор.
Много неща не растат, например веждите.
Как сте, момчета?
Добре сме.
Хубава сутрин...
Не изглежда много зле.
Не, но...
Не знам дали е късмет, магия или живот, но месец след решението на Бруно,
той си намери любима работа в малко студио.
Коментираше мачове за сайта на списание "Екип".
Е, ще се сбогуваме като мъже или като хората?
Като мъже, мисля.
Пази се. - И ти също.
Погрижи се за Родриго. - Не, това е Пласидо.
Пласидо, тенорът на колегията на адвокадото. Възразявам, ваша чест!
Най-после имах собствена стая.
Но разбрах, че не съм сам, а просто самотен.
Заминаването на Бруно стана краят на епохата.
За пръв път се замислих за бъдещето
и ме хвана страх.
Здрасти. - Искаш ли чаша вино и да пийнеш с нас?
Не, благодаря.
Ела и седни при нас. - Само си взимам книга.
Сигурен ли си? - Да.
Лека нощ.
Обичах те безумно много.
Още от първата среща веднага те харесах.
Смятах те за хубав, свободен.
Ти беше толкова естествен и аз ти завиждах.
Смятах твоето безгрижие за очарователно.
Предложих ти да дойдеш в Париж, защото исках да живея с теб.
Когато ти дойде, бях много щастлива.
Мислех, че ще изживеем красива любовна история,
но не в романтичния смисъл на думата.
Много нощи, като си лягах, се надявах да дойдеш и да ме чукаш.
Извинявай, че съм груба, но така си го представях.
Мечтаех, че ти... човекът, който не иска да прави нищо,
ще прави любов с мен.
Ще ме грабнеш, ще се отдадеш, ще ме галиш, прегръщаш, но...
ти не направи нищо.
Ти казваше, че предпочиташ да мечтаеш за живота, отколкото да го живееш.
Ти си нещастен, Себастиен.
Ти се страхуваш.
Всичко това за мечтите, живота, задоволяването с малко, свободата...
Това е лъжа.
Ти се страхуваш.
Ти вярваш в собствените си лъжи,
но не правиш нищо, защото само така можеш да избегнеш поражението.
Защото най-добрият начин да не умреш, е като не живееш.
Но това не е вярно.
Ти ще умреш като всички, Себастиен, но ще умреш нещастен.
Дори без да се опиташ да станеш щастлив.
Това е тъжно.
Преди ти завиждах, сега те съжалявам.
Искам да се изнесеш възможно най-бързо.
С Марко ще живеем заедно.
Да, той не е съвършен, има недостатъци...
но поне е тук и е жив.
Жалко е, защото поне можеше да опитаме.
Но ти дори не опита да опиташ.
За щастие, Бруно ме приюти, докато си намеря нещо.
Тя каза, че го правя, защото съм нещастен.
Тя е права. Виж ме, чувствам се прекрасно.
А ти щастлив ли си? Трябва да се попиташ.
Никога не съм мислил за това. - За щастието не се мисли.
Или си щастлив или не.
Четеш речник на синоними преди сън? - Именно.
До "слушам" ли си стигнал? - Абсолютно.
Вкусно е. Имате дарба.
Радвам се да го чуя, защото това е рецептата на мама.
Скучно ми е, Ришар. - Мислех, че обичате скуката.
Вече не. Скучно ми е и ми става досадно.
Не танцувате ли вече? - Не.
Знаете ли, какво е казал Русо? "За да почива, човек трябва да работи."
Възможно е, за това скуката да не ви харесва вече.
Ще ви разкажа една история.
Дълга ли е? - Достатъчно.
Тогава ако може, давайте направо с моралния извод.
Добре, моралният извод на моята история е,
че ви е дошло времето да започнете да живеете.
В историята имаше ли гола красива жена? - Не.
Никога в историите за смисъла на живота няма голи красиви жени.
Да, това е вярно. Жалко.
Сложи си крачето тук. Много добре.
Хайде да свалим помощните колела. - Ами ако падна?
Аз ще те хвана.
Нека опитаме. Ела насам.
Мамо, ще ме хванеш ли, ако падна? - Защо ще падаш? Откъде?
Но ако падах, щеше ли да ме хванеш? - Разбира се.
Колко време не работи като се родих? - 4 години.
Много е. - Не, мина много бързо.
Направила си го заради мен. - Харесваше ми.
Не исках да се връщам на работа.
Имам някои спомени.
Когато се връщаше от работа, те чаках на пътеката.
Да, помня.
Помня как чистеше през почивните дни. Пускаше музика и пееше.
Аз стоях плътно до теб и те защитавах от марсианците.
Изкара цялото си детство да ме защитаваш от марсианци, акули,
гигантски бабуини...
Как се сети за това?
Така, вчера си го спомних. Винаги си била с мен.
Между другото, често ли ходех на фризьор?
Имаме изненадващ гост.
Здрасти, тате. - Радвам се да те видя.
Така ли?
Защо не дойде на Коледа? - Да не ви безпокоя.
Да ни безпокоиш? Глупости.
Но сега съм тук, съвсем изненадващо. - Така си е.
И как върви живота?
Чудесно. Но не ме попита с какво се занимавам?
Първо искам да знам, как си, а после ще говорим за работа.
Циркът Баркарола ще изнася представление тази вечер.
Елате всички и се забавлявайте. Циркът Баркарола...
Мамка му, избягал е. Без паника, мосю.
Не показвайте, че се боите, за да не ви нападне.
Какво да правя? - Не мърдайте и не викайте.
И ти не викай, че ще го нервираш и ще изяде момчето.
Ще го изяде и без това. - Чувам ви, по дяволите!
Какво да правя? - Не го гледайте в очите.
Не му обръщай гръб и не бягай. И без резки движения, ако обичаш.
Мамка му!
Той ще го изяде! - Как се казва?
Барнабе.
Барнабе...
"За да напише най-добрия стих, трябва да опознаеш градовете,
хората и нещата.
Да опознаеш животните.
Трябва да се върнеш в дните от детството,
и при родителите да се върнеш, когато са ви причинили болка,
като са ви взели от ръцете играчката, без да има причина за това."
Мамка му... - Да го вземат дяволите.
Ришар ми намери работа като продавач на кревати.
Бях нает за пробен срок в голям магазин.
Скоро продадох повече легла от всеки друг.
В крайна сметка, съм експерт.
Хубаво легло. - Но скъпо.
Нима сънят има цена? - Прав сте, ще го взема.
Ще взема най-голямото.
И възглавниците също.
Нали нямате намерение да спите в магазина по време на работа?
Не, мосю Лошу, само пробвам стоката.
Важно е да знаем, какво предлагаме. - Вярно е.
Бих искал всички да са толкова съвестни.
Имам ви доверие.
Вие творите чудеса. Продължавайте в същия дух.
Благодаря, мосю Лошу.
Извинете, че ви прекъсвам, но имам няколко въпроса.
Валентин Каю? - Познаваме ли се?
Да, познавам ви много добре. Уволниха ме заради вас и една панда.
Съжалявам да го чуя. - Не съжалявайте,
заслужаваше си. Наистина. - Не разбирам.
Гледах интервюто ви през 2006-та.
И ме познахте?
Не беше трудно, гледах го много пъти. - Плашите ме.
Не, спокойно, не съм сексуален маниак. Но, Валентин Каю, вие сте тук!
Няма нужда да повтаряте името ми. - Напротив, вие сте звезда за мен.
Имате чудесна фамилия. Валентин Каю. Камъче, като никнейм е.
Знам, че фамилията ми е нелепа.
Не знам какво ми стана, мисля, че беше заради униформата,
като дреха на супер герой, но изведнъж станах някой друг.
Такъв, който посмя да каже...
Не говорете така, имате невероятно име.
И много ви отива.
Чувствам се като Малечко Палечко.
С тази дреха, по-скоро сте Червената шапчица.
Не, аз съм Малечко Палечко, който намерил пътя по камъчетата.
Точно така се чувствам като седя...
пред вас.
Бях се изгубил...
и благодарение на вас, Валентин Каю,
най-после намерих пътя си.
И го казвате на всяко момиче, което идва да си купи легло?
Не, само на тези с фамилията Каю.
И на момчетата с име Петър.
А вие как се казвате? - Себастиен.
Себастиен Морен. Вечно уморен.
Да. - Да, знам.
Поне има рима. Пак е нещо.
Да...
Много неща нямат рима и причина.
Е, Себастиен Морен, кое легло ще ми препоръчате?
Разбира се.
На вашите услуги.
А след това, Валентин Каю, ще пийнете ли едно с мен?
Или няколко. Нямам нищо против. Ще ми разкажете за вас след 2006-та.
Вие направо от вратата за краката. - Имам да наваксвам.
Ще ми кажете ли, защо ви уволниха?
Темата е много деликатна, но добре.
Кажете "да", поне да ви простя за моето уволнение.
И пандата ли ще дойде? - Не, лоша идея. Те миришат.
Валентин Каю, ако вярвате в съдбата,
или искате да повярвате, кажете "да".
Преди да ви срещна тук, и аз не вярвах в нея.
Ще се съглася, ако спрете да ме наричате по фамилия.
Сякаш съм отново в училище. - Никога повече.
Добре, но първо искам да си купя легло. - Да, вярно, леглото.
Леглото е важно, защото 1/3 от живота си изкарваме в сън.
Това е прекрасен модел. Вертикален креват.
Идеално е, ако обичате да мечтаете права.
Ужасно е. - Но вие се засмяхте.
Тя си купи двойно легло, на което спя всяка нощ.
Валентин Каю има прекрасна шия.
Валентин Каю казва думи като... - Навъпреки.
Или... - Спихна се.
Валентин Каю винаги говори с мен, докато си мие зъбите.
Странно е, но винаги я разбирам.
Става ли? - Добре, ще дойда утре в 2.
От няколко години съм управител на магазин
за луксозни легла.
Това легло е много хубаво.
"Продавач на кревати" е моята успешна формула.
И преди известно време осъзнах, че и аз имам път и амбиции.
Искам да стана домакиня. Валентин Каю одобри идеята и се съгласи.
Докато тя работи, аз ще се грижа за къщата и за детето.
Да, снощи решихме да имаме едно и не ме е страх.
Не се бой, държим те. - Гледай напред.
Хайде, внимателно...
Ако падне, ти си виновна.
Не е зле.
Отглеждането на дете си е работа. И то - тежка.
Изтегна ли се? - Като лисиче.
Ришар напусна социалните. Сега има къща за палачинки в Бретан.
Много е щастлив и се сприятели с родителите ми.
Баща ми спря да работи като луд, когато негов колега падна на колата му.
Самоуби се.
Бруно стана спортен журналист. Още е ерген, но върти авантюри.
Щастлив е.
Още сме приятели и веднъж годишно правим ритуали.
Посещаваме музея, нещо като поклонение, но напълно облечени.
Виж колко е пораснал.
Никога повече не видях Ана.
Знам само, че след като се изнесох, е напуснала Марко.
Но съвсем случайно я видях на снимката на мои приятели от Япония.
Много сте сладки. - Беше хубаво.
Това вие ли сте. - Да, сред цветята.
Има някой зад вас.
Изглежда е успяла да пътешества.
Надявам се да е щастлива.
С кой говориш? - С никой. Сам на себе си.
Какво правиш? - Ставам.
Не, нека останем в леглото цял ден. - Не, имаме много неща за вършене.
превод: poperju SubsTeam bukvi.bg ® 2015
Bulgarian Translator Zone SubsTeam bukvi.bg ® 2015
режисьор: Бенжамин Гуеди
в ролите: Баптист Лекаплен
Шарлот ле Бон
Феликс Моати и др.
по романа на Ромен Монри "Сънищата са безплатни"
Посвещава се на Рене и Жоржет, без които нямаше да има история.